‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫"תמצוץ אוזנייה!‬
‫יש לנו פצצה‬
‫יש לנו נורת אזהרה‬
‫מנתקים מהחשמל ו...‬
‫פצצה מתקתקת‬
‫יש פצצה מתקתקת‬
‫היא עושה תיק-תק, תיק-תק‬
‫פצצה מתקתקת‬
‫יש פצצה מתקתקת‬
‫היא עושה...‬
‫יש לנו פצצה‬
‫תיק-תק, תיק-תק‬
‫יש לנו אזעקת חירום‬
‫מנתקים את החשמל ו...‬
‫נוסעים בדרכים צדדיות וכבישים מהירים‬
‫נכנסים למעלית ועולים‬
‫קרים כמו שני תנינים‬
‫לחברה שלי נגמרו הנתונים‬
‫ריבים וברקים‬
‫ואת החגורה מהדקים‬
‫סביב פצצת אטום מתקתקת‬
‫תיק-תק‬
‫יש לנו פצצה‬
‫יש לנו אזעקת חירום‬
‫מנתקים מהחשמל ו..."‬
‫נתראה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר, ילדון. אאסוף אותך אחרי הלימודים.‬
‫בסדר.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫בסדר.‬
‫קטן עליך.‬
‫בסדר, אז...‬
‫נעבור על הכול מחר לפני הפגישה עם העו"ד.‬
‫- סם -‬
‫את לא חייבת...‬ ‫-ואתה לא חייב להגיד שאני לא חייבת.‬
‫בסדר. פשוט...‬
‫אני לא יודע מה הייתי עושה בלעדייך.‬
‫אז תודה.‬
‫טוב, נצטרך לגלות.‬
‫אפשר?‬ ‫-אלוהים. בסדר, לכי על זה.‬
‫בשעה הזאת מחר...‬
‫לאן אתה לוקח את זה?‬ ‫-בחייך.‬
‫את אוכלת אותן?‬ ‫-אני אוהבת את הפתקים.‬
‫אתה לא אוהב?‬
‫אלוהים. את גם מאמינה באסטרולוגיה?‬
‫כן, ולא תגרום לי להתבייש‬ ‫רק כי אתה לא מאמין בזה.‬
‫אופייני למזל מאזניים, אגב.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫לפי המסורת במשפחה שלי, מעבירים שמאלה.‬
‫בסדר?‬ ‫-רק שנינו פה. אין צדדים.‬
‫בסדר.‬ ‫-בבקשה.‬
‫סליחה, יש לי...‬
‫קטע מוזר עם פתקים של עוגיות מזל.‬
‫כן. אשתי...‬
‫היא נתנה לי פתק כזה ביום שהכרנו, ‬
‫וזה היה הקטע שלנו, את יודעת?‬
‫שמרנו אותו, ‬
‫ויום אחד, כשהיא הייתה מאושפזת בביה"ח, ‬
‫היא מצאה פתק זהה בעוגיית מזל.‬
‫חשבנו שזה סימן, את יודעת?‬
‫סימן שהכול יסתדר.‬
‫איתה, עם הסרטן, איתנו.‬
‫סימנים אמורים להיות חיוביים, נכון?‬
‫לא הבנתי שלפעמים הם לא חיוביים‬ ‫ושאפשר לפרש אותם בשתי דרכים שונות.‬
‫מה היה כתוב בפתק?‬
‫ "מזלך עומד להשתנות."‬
‫והוא השתנה.‬
‫היא מתה כעבור חודש.‬
‫אני...‬
‫מצטערת. אתה לא חייב לפתוח.‬ ‫-לא, אני מצטער.‬
‫בבקשה, אל תפתח אותו.‬ ‫-מצטער, עכשיו הכרחת אותי לפתוח אותו.‬
‫יותר מזה, אני חושב שהוא יחזה‬ ‫את תוצאות הדיון מחר ו...‬
‫לא. תן לי, זה...‬
‫מאוחר מדי.‬
‫בסדר.‬
‫הוא ריק. ברור שזה קרה.‬
‫ברור שזה קרה.‬
‫אלוהים.‬
‫את באמת מאמינה בשטויות האלה, מה?‬
‫רוצה לדעת מה כתוב בשלי?‬
‫לא. אני לא רוצה לדעת...‬
‫ "אחד מחברייך עומד לקבל בשורה טובה."‬
‫ואת זה אי אפשר לפרש בשום דרך אחרת.‬ ‫-את משקרת! ואת משקרת גרוע.‬
‫ישללו ממך את הרישיון בגלל זה.‬ ‫-מזל מאזניים קלאסי.‬
‫אלוהים. אני אתקשר למחלקת שירותי הרווחה‬ ‫ואספר להם שאת...‬
‫אני מעולה עם הלקוחות שלי.‬
‫אני מגוננת עליהם ותומכת בהם.‬ ‫-אני כבר לא לקוח שלך, זוכרת?‬
‫אני זוכרת.‬
‫זו שיחה מהעבודה.‬
‫אולי אלה חדשות טובות.‬
‫נתראה מחר.‬ ‫-בסדר, נתראה. תודה.‬
‫היי, מריסה. הכול בסדר?‬
‫כבר די מאוחר ו...‬
‫מה?‬
‫- בעד/נגד -‬
‫- נלי -‬
‫יום שבת.‬
‫היום היחיד שבו את לא בפניקה מוחלטת.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אתה מוכן?‬
‫ו... סוף הסצנה.‬
‫לא יכולת לחכות עד שנשתה קפה?‬
‫כבר שתיתי קפה.‬
‫בואי נעשה את זה.‬
‫הקבלה לתוכנית ב-UCLA היא טיעון בעד או נגד?‬
‫גם וגם.‬
‫בעד, ‬
‫כי לא היה לי רעיון חדש מאז שהספר שלי מת, ‬
‫אז אולי זה מקום טוב בשבילי‬ ‫עד שאחליט על הצעד הבא.‬
‫ואולי זה הצעד הבא, כי רוב האנשים‬ ‫לא מחליטים ללמוד כדי להתחבא.‬
‫נגד, ‬
‫יכול להיות שאחליט ללמוד כדי להתחבא.‬
‫אני לא יודעת מה אני רוצה.‬ ‫-אני יודע. לכן אנחנו מכינים רשימה.‬
‫והסכמתי לזה, ‬
‫כי היינו שיכורים.‬ ‫תוכניות של שיכורים הן הכי גרועות.‬
‫בסדר. נגד - אצטרך להתחייב‬ ‫לשנתיים מהחיים שלי ברגע זה.‬
‫את תמיד יכולה לנשור.‬
‫למה שאלך לאוניברסיטה אם אני יודעת שאנשור?‬
‫זה לא הגיוני.‬ ‫-אני יודע. מצד שני, לא יהיה נחמד‬
‫אם תהיה לך תוכנית ומטרה לשנתיים הקרובות?‬
‫זה טיעון בעד, לא?‬
‫זה מה שכתבת?‬
‫לא. כלומר, עבודה בגיוס כספים היא...‬ ‫-רגע, זו עבודה עם משכורת.‬
‫כן, אבל, את יודעת...‬
‫זו לא מחויבות גדולה‬ ‫כמו לימודים לתואר מתקדם.‬
‫קונסרבטוריון סילברלייק הוא מלכ"ר נהדר, ‬
‫ואין הרבה טיעונים נגד.‬
‫זה יאפשר לי...‬
‫לנצל את הכישרון שלי. זה טוב.‬
‫זה יוציא אותי מהעבודה במסעדה, ‬
‫ייתן לי הטבות מעולות, ‬
‫אבל זה גם יחייב אותי ללו"ז קבוע, ‬
‫אז לא יישאר לי זמן למוזיקה שלי.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬ ‫-אבל יש עוד טיעונים בעד.‬
‫אעבוד בשביל חבר.‬
‫זה טוב.‬
‫אוכל ללמד פסנתר מהצד ולהרוויח עוד קצת כסף, ‬
‫וזה יעזור לנו לשכור דירה טובה יותר‬ ‫מאלה שראינו עד כה, ‬
‫כמו החנייה שהוסבה לדירה‬
‫שיש בה תקרות מרופדות בשביל...‬ ‫לא יודע, נתזי דם?‬
‫בסדר. או שנישאר כאן.‬
‫ממילא אנחנו בעצם גרים כאן לבד.‬
‫מתי דנטה היה בבית בפעם האחרונה?‬
‫אלוהים. בפעם שהחבר שלו התחבא כאן.‬
‫מי? ארתור?‬ ‫-כן.‬
‫כן. טיפוס קצת מפוקפק.‬
‫אבל אם נעבור דירה, ‬ ‫גם די יצטרך לעבור דירה, לא?‬
‫אין לו כסף לשכ"ד מלא.‬ ‫-אז הוא יחזור לגור בבית קצת.‬
‫ממילא הוא ישן שם הרבה בזמן האחרון.‬
‫ואולי עדיף שנחשוב על מה שאנחנו רוצים‬ ‫במקום על מה שהוא רוצה.‬
‫אני עדיין עובדת על זה.‬
‫טוב...‬
‫אנחנו הולכים לראות שמונה דירות היום.‬
‫בסדר.‬
‫בית עץ בגלסל פארק, ‬
‫דירת שני חדרים‬ ‫בבית חולים וטרינרי לשעבר באטווטר.‬
‫חשבתי שאין לנו כסף לבונגלו באקו פארק.‬
‫אני יודעת, אבל בוא נלך לראות אותו בכל זאת.‬ ‫-למה?‬
‫משהו לשאוף אליו?‬
‫חלום משותף?‬
‫חלום משותף.‬
‫בסדר.‬
‫למה הכרחת אותנו לבוא הנה?‬
‫אני יודעת. גם אני מרגישה את זה.‬ ‫-אפילו יש כאן פסנתר.‬
‫שמו אותו על המרפסת כמו ברברים, ובכל זאת.‬ ‫-הוא לא נשאר פה.‬
‫המובילים לא הספיקו לקחת אותו הבוקר.‬ ‫הם יחזרו.‬
‫יש לו גלגלים. אפשר לברוח במורד הגבעה.‬
‫יש שני חדרים. אחד בשבילנו, ‬ ‫והשני יכול להיות סטודיו.‬
‫אתה תוכל לנגן, ואני אוכל לצייר. זה מושלם.‬
‫או שנשתמש באחד החדרים‬
‫כדי לאחסן את כל הודעות הגבייה‬ ‫שנקבל ממס הכנסה, ‬
‫כי אין לנו כסף לשכור את הדירה הזאת.‬
‫בוא נגיש מועמדות.‬ ‫נציע שכ"ד מופחת, ונצרף מכתב אישי.‬
‫מותק, תסתכלי סביבך.‬
‫לכולם כאן יש משקפי שמש‬ ‫שהם לא קנו בבית מרקחת.‬
‫המכתב היחיד שיעזור‬
‫יהיה מכתב מהסוכן שלנו שאומר‬ ‫שהסיטקום שלנו נקנה לשידור בסינדיקציה.‬
‫אני יכולה לבקש עזרה מאימא שלי.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫אז בחיים לא נרוויח מספיק‬ ‫כדי להחזיר לה על הטובה הזאת.‬
‫אני יכול לקחת את העבודה.‬ ‫-אני יכולה לבקש מאימא שלי.‬
‫כן, אבל תצטרכי לומר לה שאת חוזרת ללימודים.‬ ‫-כן.‬
‫זה לא סיפור, נכון? כאילו...‬
‫זה רק כל מה שרצינו אי פעם.‬
‫נכון?‬
‫אני רוצה להגיש מועמדות.‬
‫לא נקבל את הדירה, אז זה ממילא לא משנה.‬
‫אבל תנשק אותי עכשיו, ‬ ‫כי המתווכת מחבבת אותנו.‬
‫אתקשר אליך אחרי שאפגוש את אבא שלי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫אז איך הבית של פולי נראה?‬
‫אני לא יודע. כמוה.‬ ‫-אז...‬
‫לוכדי חלומות ופעמוני רוח‬
‫וסבונים בצורת אבנים בחדר האמבטיה ו...‬
‫מזכרות נטולות רגישות תרבותית? או ש...‬
‫מקסים. לא.‬
‫חם, מלא ביטחון.‬
‫לא שיפוטי.‬
‫נראה לי שאחזור ללימודים.‬
‫וואו, למדת להמהם בצורה פסיבית-אגרסיבית‬ ‫מאימא, או שהיא למדה את זה ממך?‬
‫או שזה משהו ששניכם יצרתם יחד?‬
‫זה רק צליל שיוצא מהפה שלי‬ ‫כשאני מנסח תשובה אמיתית.‬
‫אז מה דעתך?‬
‫חשבתי שאת רוצה יותר, מתוקה.‬
‫חשבתי שאת רוצה חיים גדולים.‬
‫יש לי חיים גדולים!‬
‫את בת 26.‬
‫מעולם לא גרת‬ ‫במרחק של יותר מ-30 ק"מ מהורייך.‬
‫חיים גדולים תלויים במיקום גאוגרפי?‬ ‫-אני לא רוצה שתרגישי שאת צריכה להתפשר.‬
‫לא, אני חושבת שצריך לבחור בחיים, ‬ ‫ושאי אפשר לקבל הכול.‬
‫את אמורה לנסות, לכל הפחות.‬
‫נכון?‬
‫אתה נוסע לאנשהו?‬
‫לא. זה הדרכון החדש שלי.‬
‫נאלצתי למסור את הקודם כשדנו אותי למאסר.‬
‫הלו?‬
‫שיחה מרבקה שרמן לאלנור אובריאן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אנא המתיני.‬
‫אבא.‬
‫אקשר אותך.‬
‫אלנור, מה שלומך?‬
‫אני חושבת שיש לי משהו בשבילך.‬ ‫-היי.‬
‫אני...‬
‫שמעת על לילי לימן?‬
‫כן, היא כתבה ספרי ילדים על אומנת.‬
‫או-פר.‬
‫לילי מתה לפני שנים. בתה תפסה את מקומה.‬
‫מרי, המאיירת, עדיין חיה, ‬
‫אבל היא בת 90 פלוס ובריאותה רופפת.‬
‫בגדול, הם מחפשים מאיירת צללים, ‬ ‫מישהי שתעבוד בשמה של מרי.‬
‫רוב האנשים מסרבים.‬
‫זו עבודה כפרילנסרית בתשלום קבוע מראש, ‬
‫ולאיש אסור לדעת שעשית את זה.‬
‫אה, והעבודה בקונטיקט.‬
‫שם אדלייד גרה, הבת.‬
‫יש לה בית אורחים, ‬ ‫אבל ראי הוזהרת, היא... ייחודית.‬
‫זו עוד סיבה שבגללה אנשים מסרבים.‬ ‫-זה...‬
‫תודיעי לי עד סוף היום?‬
‫אצטרך ממך כמה דוגמאות‬ ‫לאיורים בסגנון "קורנליה".‬
‫בסדר, אני יכולה לעשות את זה.‬
‫יופי. אני בשיקגו עכשיו, ‬
‫אז תשלחי לי אותם עד חמש אצלך, ‬
‫זה סוף יום העסקים אצלי.‬
‫בסדר, מעולה. אני כבר ניגשת לעבודה.‬
‫תודה.‬
‫זה...‬ ‫-את רוצה לספר לי מה קרה?‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫מה אם צדקת?‬
‫כן, מה אם?‬ ‫-מה אם צדקת?‬
‫מה אם צדקת?‬ ‫-מה קרה?‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫אבל אתקשר אליך אחר כך. אוהבת אותך.‬ ‫-בסדר.‬
‫פאק.‬
‫הלו?‬
‫לא תאמיני מה קרה.‬
‫קיבלנו את הבית.‬
‫הבית באקו פארק. קיבלנו אותו!‬
‫ב-250 דולר פחות מהמחיר המבוקש.‬
‫מתברר שאחד הבעלים היה מורה למוזיקה בעברו.‬
‫הוא קרא את האימייל שלי‬ ‫ונתן לנו את הפסנתר בחינם!‬
‫קיבלנו את הבית! התקשרתי לקהינדה, ‬ ‫ "אקח את העבודה בקונסרבטוריון. זה קורה!"‬
‫איפה את? חייבים לחגוג!‬
‫למה את לא מתרגשת?‬
‫"יכול להיות שתגור בצריף צנוע‬
‫ויכול להיות שתעבור לצד השני של העולם‬
‫ויכול להיות שתנהג במכונית גדולה‬
‫ויכול להיות שתגור בבית יפהפה‬
‫עם אישה יפהפייה‬
‫ויכול להיות שתשאל את עצמך‬
‫'טוב‬
‫איך הגעתי הנה?'‬
‫אני לא מסוגל להכיר בעובדות‬
‫אני עצבני ולחוץ, אני לא נרגע‬
‫אני לא נרדם כי המיטה שלי בוערת‬
‫אל תגעו בי, אני חוט חשוף‬
‫רוצח מטורף‬
‫מה זה?‬
‫כדאי מאוד‬
‫שתברח הרחק‬
‫ויכול להיות שתשאל את עצמך‬
‫'איך עושים את זה?'‬
‫ויכול להיות שתשאל את עצמך‬
‫'איפה האוטו הגדול ההוא?'‬
‫ויכול להיות שתגיד לעצמך‬
‫'זה לא הבית היפהפה שלי'‬
‫ויכול להיות שתגיד לעצמך‬
‫'זו לא אשתי היפהפייה'‬
‫רוצח מטורף‬
‫מה זה?‬
‫כדאי מאוד‬
‫שתברח הרחק‬
‫התחלת שיחה ואת לא יכולה לסיים אותה‬
‫את מדברת הרבה אבל לא אומרת כלום‬
‫כשאין לי מה להגיד, שפתיי חתומות‬
‫אם כבר אמרת את זה, למה להגיד את זה שוב?‬
‫הימים חולפים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫המים לא נותנים לי לזוז‬
‫הימים חולפים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫המים זורמים מתחת לקרקע‬
‫לתוך הכחול שוב‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫לתוך המים הדוממים‬
‫מתחת לסלעים ולאבנים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫יש מים מתחת לקרקע‬
‫הימים חולפים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫המים לא נותנים לי לזוז‬
‫הימים חולפים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫מים זורמים מתחת לקרקע‬
‫לתוך הכחול שוב‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫אחרי שהכסף נעלם‬
‫פעם בחיים‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫מים זורמים מתחת לקרקע‬ ‫-מה זה?‬
‫כמו תמיד‬ ‫-רוצח מטורף‬
‫כמו תמיד"‬
‫את בהיריון.‬
‫שוב.‬
‫כן.‬
‫מתברר שהפלה מאתחלת את המחזור החודשי.‬
‫לא יודעת.‬
‫את רוצה להוריד את הידיים מהפרצוף?‬
‫מה? הידיים שלי על הפרצוף?‬
‫מה את רוצה לעשות?‬
‫לא למעני, לא למעננו, ‬
‫אלא למענך.‬
‫אחזור ללימודים.‬
‫ויהיה לנו תינוק.‬
‫ונגור בבית חלומותינו.‬
‫יהיה לנו הכול.‬
‫שיעורי הורות?‬
‫- ג'ואנה -‬
‫שנים-עשר, ומכתב מהמורה שלי.‬
‫תלושי שכר?‬
‫שנים-עשר, ומכתב מהבוס שלי‬
‫שבו כתוב שאני עובד למופת.‬
‫אם כי מתברר שיש לנו השקפות שונות‬ ‫לגבי רווחים אחרי נקודות.‬
‫רווח בודד.‬ ‫-רווח כפול.‬
‫לא נוכל להמשיך להיות בקשר.‬
‫טוב, פשוט אצטרך...‬
‫לשנות את דעתך בהמשך.‬
‫לא ישנת?‬
‫סליחה, לא, נשארתי ער ועבדתי‬
‫כדי שאוכל לקחת חופש היום, ‬
‫ולקח לי הרבה זמן ללטש את ההצהרה.‬
‫מה דעתך?‬
‫באתי לכאן מוקדם מדי.‬
‫הייתי צריכה לתת לך לישון.‬ ‫-לא, ממילא לא הייתי נרדם.‬
‫תמיד הייתי כזה.‬
‫אפילו כשהייתי ילד נשארתי ער עד מאוחר‬
‫לפני קונצרט או רסיטל.‬
‫או בלילה לפני החתונה שלי.‬
‫הלילות, כי נשארתי ער שישה לילות ברצף‬
‫ותהיתי אם היא תופיע.‬
‫תהיתי אם...‬
‫מישהו יקום ויתנגד לנישואים.‬
‫זה לא קורה.‬
‫אני חייבת לשמוע את הסיפור הזה.‬ ‫-כן, טוב...‬
‫אספר לך בהזדמנות.‬
‫כמעט שכחתי.‬
‫הבאתי לך משהו...‬
‫שלדעתי מתאים לך.‬
‫ "שום דבר לא תלוי במזל."‬
‫בסדר. זה נחמד מאוד, אבל...‬
‫אפשר לפרש את זה בשתי דרכים שונות.‬
‫בדיוק. וזה מה שמעניין, לא?‬
‫כשבאתי הנה לראשונה, ‬
‫אמרת לי שכל השירים הם שירי אהבה, ‬
‫סוגים שונים של אהבה.‬
‫אפשר להסתכל על כל דבר מכמה זוויות.‬
‫יודעת מה?‬
‫מעולם לא הסתכלתי על זה ככה.‬ ‫-בדיוק.‬
‫גם אני הבאתי לך משהו.‬
‫זה.‬
‫- דיון משמורת -‬
‫כי בלעדייך לא הייתי מגיע לכאן, אז...‬
‫דומיניק יגיע בעוד כמה שעות, ‬
‫אז כדאי שתלך להתכונן, ואני אעבור על המכתב.‬
‫"שש בבוקר‬
‫מותר לי לחבק אותך?‬
‫סיימנו לדבר?‬
‫מוכרחים?‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫עכשיו אני יודעת מה רצית‬
‫אבל מאוחר מדי‬
‫אני מנסה להחיות את אהבתנו‬
‫אבל ללא הועיל‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים‬
‫חשבתי‬
‫חייבת להיות בטוחה‬
‫חשבתי‬
‫שאנחנו נפרדים"‬
‫המכתב בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-צריך להוסיף לו משהו?‬
‫לא, הוא מוכן.‬ ‫-יופי, אחלה.‬
‫- דנטה -‬
‫ככה אתה מתלבש עכשיו?‬
‫העבודה החדשה שלך יוקרתית.‬
‫דיון המשמורת ייערך בעוד כמה שעות, אז...‬
‫שיט.‬
‫אתה מוכן?‬
‫כן.‬
‫אני אשב בחדר, ‬
‫אקשיב לאנשים שיסבירו לי למה אני יכול‬ ‫או לא יכול להיות אבא של הבן שלי, ‬
‫אנסה לא להרביץ לאף אחד.‬
‫אתה בתקופת מבחן.‬
‫כמו שאני הייתי.‬
‫תשב בחדר הזה, ‬
‫תראה לאנשים שאתה אבא שלו, ‬
‫תחזור לחיים שלך.‬
‫חשבתי שמשחררים אותך היום.‬
‫השוטרים באו...‬
‫שאלו מי תקף אותי.‬
‫אם אספר להם, אצטרך...‬
‫להודות שאני חבר בכנופיה.‬
‫ועלולים להחזיר אותי לכלא.‬
‫לא חשוב שאני הקורבן. זאת...‬
‫הפרה של תנאי השחרור שלי.‬
‫אולי לא הייתי מוכן.‬
‫די, תקשיב...‬
‫אולי הייתי צריך...‬
‫אולי הייתי צריך להישאר בכלא.‬
‫לזה הם התכוונו כשהם אמרו ש...‬
‫שעדיף להם להיות בכלא ולא בחוץ, כי...‬
‫הם יודעים שהם לא מוכנים.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫אילו הייתי מוכן, ‬ ‫לא הייתי מתקרב בכלל לכנופיה שלי.‬
‫והייתי מצליח לשחרר את די בלי...‬
‫בלי לחשוב שזכותי להיות איתה.‬
‫ולא היה לי אכפת כל כך‬ ‫מדעתם של אנשים אחרים.‬
‫אתה יודע, היה אכפת לי יותר מהדעה של עצמי.‬
‫כן, אבל מי יכול לעשות את זה?‬
‫אתה יכול.‬
‫אתה סם.‬
‫אתה משיג את מה שאנחנו לא משיגים.‬
‫בית בפרברים...‬
‫אשת חלומותיך.‬
‫בסופו של דבר...‬
‫איבדתי הכול.‬
‫לא, אתה לא...‬
‫הסיפור שלך עוד לא נגמר.‬
‫אי אפשר לאחוז את החבל בשני קצותיו.‬
‫חייבים לבחור.‬
‫ובארי הוא הדבר הכי חשוב לי בעולם.‬
‫הבן שלך צריך לראות אותך מגשים את חלומותיך.‬
‫אחרת למה שהחלומות שלו יתגשמו?‬
‫למה שהחלומות שלי יתגשמו?‬
‫תשיג את האחיין שלי בחזרה.‬
‫ותוודא שימשיך לחלום.‬
‫אולי תגיד לו שאבא שלו‬ ‫יהיה מפורסם ביום מן הימים.‬
‫תגיד לו את זה בעצמך, טוב?‬
‫כן, אני אעשה את זה.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אני הולך לפגוש את עורך הדין שלי.‬ ‫אבוא שוב בערב.‬
‫בסדר.‬
‫עמדת בכל הדרישות של השירות למען הילד.‬
‫השתתפת בשיעורי הורות, אתה הולך לטיפול, ‬ ‫לא פספסת שום ביקור אצל בארי.‬
‫לשירותי הרווחה אין סיבה‬ ‫לערער על הזכויות ההוריות שלך.‬
‫בסדר. אז מה יקרה אחה"צ?‬ ‫-נהיה בחדר הישיבות.‬
‫אתה, אני, חמותך, ‬ ‫המפקחת, עורכי הדין של השירות למען הילד.‬
‫עשית את חלקך, ‬
‫עכשיו הגיע תורי.‬
‫איצור נרטיב שיבהיר שאתה האפשרות הכי טובה‬ ‫של בארי, ולא חמותך.‬
‫אתה לא צריך ליצור נרטיב, ‬ ‫כי זו האמת, אז...‬
‫סם.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אני מבין. זה רק מונח שמשתמשים בו.‬
‫המשמעות היא שאראה להם‬ ‫שעשית שינויים משמעותיים‬
‫בדרך שבה תגדל את בנך.‬
‫השינוי הגדול ביותר הוא שבן דודך עזב.‬ ‫-הוא לא עזב.‬
‫הוא חוזר לגור איתנו.‬
‫ליציאה של דנטה מהבית‬ ‫יש חלק גדול בהחזרתו של בארי לסם.‬
‫זה מוכיח שטיפלתם‬ ‫בסכנה הגדולה ביותר לשלומו.‬
‫אני מטפלת בזה.‬
‫אני אשגיח על הבן שלי בבית.‬
‫המשטרה חושדת שדנטה הותקף‬ ‫על רקע סכסוך בין כנופיות.‬
‫ידוע שהוא חבר בכנופיה.‬
‫בעיניהם, הוא לא סתם בחור שפישל פעם אחת.‬
‫הוא עבריין מועד.‬ ‫-הוא לא עשה שום דבר רע.‬
‫לא אז ולא עכשיו.‬
‫הוא חוזר הביתה.‬
‫נבקש מאיש התחזוקה להחליף את המנעולים.‬
‫אם רק אנשים שקיבלו אישור‬ ‫יקבלו מפתחות, אולי.‬
‫זה לא אידאלי, אבל אולי זה יספיק.‬
‫או...‬ ‫-או?‬
‫יש עוד אפשרות?‬
‫מרגו.‬
‫הציעו לה עבודה.‬
‫מניין לך?‬ ‫-היא סיפרה לסטלה.‬
‫התכוונתי לספר לך אחר כך, אבל... הנה.‬
‫תראה.‬
‫הציעו לה מיני-סדרה ב-HBO.‬
‫היא עוד לא קיבלה את ההצעה.‬ ‫-היא לא יכולה לטעון שהיא רוצה את בארי‬
‫ואז לשקול עבודה שהיא יודעת שלא תוכל לקחת.‬
‫יעזור לנו להכריח את מרגו לבחור‬ ‫בין בארי לבין העבודה?‬
‫זה לא רע.‬
‫אתקשר ואוודא את זה מהצד שלי.‬
‫נתראה במשרדי השירות למען הילד ב-16:00.‬
‫חשבתי שתתלהב מזה יותר.‬
‫כן. יש משהו שאני...‬
‫לא סיפרתי לך.‬
‫התכוונתי לספר לך היום, אבל...‬
‫אם את יודעת על מרגו, היא כנראה יודעת עליי.‬
‫מה היא יודעת עליך?‬
‫זוכרת שהתקשרו אליי אתמול? זו הייתה מריסה, ‬
‫הנציגה מהלייבל שניגנתי לה את השירים שלי.‬ ‫היא השיגה לי את העבודה.‬
‫אני יודעת מי זו מריסה.‬ ‫-כן. אז היא חברה בצוות של סנטיגולד.‬
‫סנטיגולד היא...‬
‫אני מכירה את סנטיגולד.‬ ‫עכשיו ברור כמה מעט אתה יודע עליי.‬
‫לא. אני מצטער.‬
‫אז השמיעו לה את השירים שלי, ‬ ‫והיא אהבה אותם.‬
‫מה?‬
‫כן. אם הפגישה תהיה מוצלחת, ‬ ‫אכתוב לאלבום החדש שלה, ‬
‫אבל יש לה סיבוב הופעות בשנה הבאה, ‬ ‫ואצטרך לבוא איתה.‬
‫בסדר. תעצור לרגע ותרגיש מה אמרת לי עכשיו.‬
‫אמנית שאתה אוהב רוצה לעבוד איתך.‬ ‫תרגיש את זה.‬
‫אבל אני לא יכול לומר למרגו‬ ‫שאסור לה לקחת עבודה מחוץ לעיר‬
‫ואז לומר, "אבל אני יכול".‬
‫אתה לא יכול. למי שיזכה בבארי היום‬ ‫אסור לצאת מהמדינה.‬
‫אבל מה שיקרה יוחלט בשבילך, ‬
‫בשביל שניכם.‬
‫אלוהים. הייתי מסרב לעבודה הזאת בלי למצמץ‬
‫אילו ידעתי שככה הוא יחזור אליי.‬
‫אלוהים, אני רק...‬
‫אני רק רוצה להירדם לקול הנחירות שלו.‬
‫את יודעת?‬
‫אני רק רוצה למעוד על הנעליים שלו.‬
‫לתהות אם יש לנו מספיק חלב.‬
‫לדאוג שהוא לומד דברים שימושיים בביה"ס, ‬
‫חוץ מאיך לתפוס סנורלקס.‬
‫היי...‬
‫את תהיי שם אחרי הדיון, נכון?‬
‫כן, אהיה במשרד שלי.‬
‫לא...‬
‫כלומר, את תהיי...‬
‫לצידי?‬
‫תמיד אהיה לצידך.‬
‫שלום, סם. אנט.‬
‫אבא!‬ ‫-היי, ילדון! מה המצב?‬
‫אוי ואבוי.‬
‫מה לכל הרוחות קרה לשיער שלך?‬
‫צריך לוודא שלסבתא יש כל מה שהיא צריכה.‬
‫סבתא שולטת במצב.‬
‫התכוונתי לקחת אותו למספרה עכשיו, למעשה.‬
‫באמת? איפה?‬
‫במספרה טובה.‬ ‫-במספרה של שחורים?‬
‫הכול בשליטה.‬
‫תפסיקו לריב.‬ ‫-אנחנו לא רבים.‬
‫מתי ירשו לי לחזור הביתה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫בואו ניכנס, בסדר?‬
‫אפשר לקבל עוד דקה עם...‬
‫בארי, נשכת אותי?‬
‫לא.‬ ‫-בארי?‬
‫זה כאב.‬ ‫-אני רוצה ללכת הביתה עכשיו!‬
‫אולי תוכל.‬
‫לא, אני לא רוצה ללכת איתך! אני רוצה הביתה!‬
‫אנחנו מוכנים.‬ ‫-בארי, סבתא ואבא‬
‫הולכים לדבר עכשיו, בסדר?‬
‫למה אסור לי ללכת הביתה? הכול היה טוב בבית!‬
‫אני רוצה הביתה!‬
‫בסדר.‬
‫דיון משמורת הוא השלב האחרון לפני משפט, ‬ ‫שבו עלולים לשלול את הזכויות ההוריות שלך.‬
‫אנחנו כאן היום כדי לוודא‬ ‫שהאפשרות הזו לא תישקל כלל.‬
‫נתחיל במצב התעסוקתי הנוכחי שלך, מר יוז.‬
‫סם קודם לעבודה במשרה מלאה כעוזר אישי‬ ‫של סמנכ"ל חברת המוזיקה שבה הוא עובד.‬
‫יש לי פה מכתבים מהבוס שלו וממשאבי אנוש, ‬
‫ובמילותיהם, הוא עובד למופת.‬
‫אז תישאר בעבודה הזאת‬ ‫ולא תצא לסיבוב ההופעות?‬
‫איזה סיבוב הופעות?‬
‫אתמול הציעו לסם להצטרף לסיבוב הופעות‬ ‫של מוזיקאית מפורסמת.‬
‫הוא חלם על עבודה כזאת‬
‫מאז שפגש את בתי לפני תשע שנים.‬
‫את מרגלת אחריי?‬ ‫-עורכי הדין שלי רק עשו את עבודתם.‬
‫לא יצאתי למסע הופעות, נכון?‬
‫אני כאן, ואני לוקח אחריות על הבן שלי.‬
‫ובתמורה לכך אתה מוותר שוב ושוב‬ ‫על מה שתמיד רצית, ‬
‫ואין בכך שום צורך.‬
‫בארי מוגן.‬
‫הוא מאושר, והוא מוקף באנשים שאוהבים אותו.‬
‫הוא יזכה בכל הזדמנות אפשרית.‬
‫לך לא מגיעה הזדמנות, סם?‬
‫את תסרבי להצעה מ-HBO אם תזכי במשמורת עליו?‬
‫כן, ‬
‫אני יודע על זה.‬
‫או שלורדס תגדל אותו, ‬
‫כמו שגידלה את אלנור?‬
‫אדחה את הצעת העבודה‬ ‫אם אזכה במשמורת על בארי.‬
‫אז לך לא מפריע שחלומותייך לא יתגשמו?‬
‫כבר הגשמתי אותם.‬
‫עדיין יש לך זמן.‬
‫למה את חושבת שהחלומות שלי יתגשמו‬
‫אם הוא לא יהיה איתי?‬
‫אני בקושי קם בבוקר.‬
‫אני יודע שגם לך קשה.‬
‫אני פשוט... אני רואה אותה.‬
‫כשאני מתעורר, כשאני הולך לישון, ‬
‫כשאני מסתכל עלייך.‬
‫ואת רואה אותה כשאת מסתכלת עליי.‬
‫אני לא יכול להגשים את החלומות שלי.‬
‫לא באמת.‬
‫אני רק רוצה את הבן שלי.‬
‫הוא החלום היחיד שנשאר לי.‬
‫כל זה לא היה קורה‬
‫אילו רק קיבלת את הצעת העזרה שלי.‬
‫מה הבן שלי יבין מזה?‬
‫שאבא שלו לא יכול לפרנס אותו?‬
‫שאתה אוהב אותו מספיק‬ ‫כדי לעשות למענו כל מה שצריך.‬
‫ואני יכולה לפרנס את בארי.‬
‫יש דברים שאת לא יכולה לתת לו.‬
‫העולם לא מסתכל עלייך‬ ‫בצורה שבה הוא מסתכל עליו.‬
‫אני יודע שאת אוהבת אותו, ‬
‫אבל את המציאות אי אפשר לתקן בכסף.‬
‫כי אני לא שחורה.‬
‫את מישהי שהתעלמה מהמורשת שלה‬ ‫במשך עשרות שנים.‬
‫מר יוז...‬ ‫-אני מצטער, אבל זו המציאות.‬
‫אתה חושב שעדיף לו‬ ‫לגור בשכנות לחברי כנופיה, ‬
‫קרוב למורשת שלו?‬ ‫-זה לא מה שאמרתי.‬
‫דנטה עדיין גר בדירה לידך?‬
‫כן. אבל יש לנו תוכנית...‬
‫קיבלנו תצהיר מקצין המבחן של מר מנדוזה‬ ‫זמן קצר לפני הדיון הזה.‬
‫הוא חוזר לכלא להשלים את תקופת המאסר שלו.‬ ‫-רגע.‬
‫סם, מה זה אומר?‬
‫סליחה, אפשר...‬
‫אפשר...‬
‫מה קרה?‬
‫כבר סיימתם?‬
‫ידעת על דנטה?‬ ‫-מה?‬
‫אני אוספת אותו בחמש...‬ ‫-אנט, הוא חוזר לכלא.‬
‫הוא ישלים את תקופת המאסר שלו.‬ ‫-מה?‬
‫מה אמרת לו? אני יודעת שדיברת איתו הבוקר.‬
‫אמרתי שהכול יסתדר כשהוא יחזור הביתה, טוב?‬ ‫הייתה לנו תוכנית.‬
‫לא ביקשתי ממנו לעשות את זה.‬ ‫-אז מאיפה עלה לו הרעיון?‬
‫סם!‬
‫אתה כל כך עסוק‬ ‫בניסיון לוודא שהוא חושב על טובתך.‬
‫מתי תכננת לחשוב על טובתו?‬
‫אנט.‬
‫-תבדקי בחדר של אלנור.‬
‫הוא שיחק בצבעים שם בשבוע שעבר.‬
‫מרגו?‬ ‫-לא, הוא איפשהו בבית.‬
‫מרגו.‬
‫אנחנו נמצא אותו, בסדר?‬
‫הוא...‬
‫היא הכינה לו חטיף אחרי המספרה, ‬ ‫והוא נעלם מהחדר שלו. אבל אני יודעת שהוא...‬
‫מרגו.‬
‫סם, הוא ברח מהבית.‬
‫- סיום -‬
‫- משטרת ברבנק -‬
‫תמלא תאריך לידה ומספר ביטוח לאומי.‬
‫אחזיר לך את הכסף.‬ ‫-בבקשה, אל תעמיד פנים.‬
‫לאן ניסית לנסוע?‬
‫רק ניסיתי לצאת עם האישה שלי לחופשה.‬
‫היא יודעת שאין לך כסף לזה.‬
‫אמרתי לה שמימשתי נקודות.‬
‫חבל שהן לא היו שלך.‬ ‫תתקשר מחר לברר את תאריך המשפט.‬
‫אני מכיר את התהליך.‬
‫באילו נקודות השתמשת?‬
‫נקודות של חברי מועדון רכב‬
‫שעמדו לפוג בעוד כמה ימים.‬
‫אף אחד לא היה שם לב.‬ ‫-מישהו שם לב?‬
‫כן, אחד העמיתים המוערכים שלי. לעזאזל!‬
‫למה הכול תמיד מחוץ להישג ידנו?‬
‫זה לא מחוץ להישג ידי.‬
‫אני לא כמוך, פרנק.‬
‫לא גדלתי במחשבה שהכול מגיע לי.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה, בוא נלך.‬
‫ניקח אותך הביתה.‬
‫תעשה לי טובה, אל...‬
‫אל תספר לה על זה.‬
‫אני אחשוב על משהו.‬ ‫-על מי אנחנו מדברים?‬
‫אני לא רוצה שנלי תדע.‬
‫לא כשהיא קרובה כל כך‬ ‫למימוש החלום שלה, בסדר?‬
‫מה, הלימודים?‬
‫הלימודים?‬
‫לא, העבודה.‬
‫הצעת העבודה.‬
‫למה המהמת, פרנק?‬
‫מתברר שזה הקול שאני עושה. תסיע אותי הביתה?‬
‫לפולי?‬
‫בסדר, בוא נלך.‬
‫- תחזרי אליי. ג'יג'י -‬
‫היי. למה את בבית?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אני עושה מחקר, בערך.‬
‫אלוהים.‬ ‫-תראי.‬
‫לא קראנו אותם מאז שהיית בת שש.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫איפה מצאת אותם?‬ ‫-בארון.‬
‫אלוהים.‬ ‫-זה מטורף, ‬
‫האיורים היו כל כך פתוחים בהתחלה, ‬
‫פחות מילוליים מאשר בספרים המאוחרים.‬
‫אבל לא היה לי מושג, כי בצעירותי לא הבנתי‬ ‫כמה הם יפים. נכון שהם יפים?‬
‫אלה היו הספרים האהובים עלייך.‬
‫ציירת אותה כל הזמן.‬ ‫-באמת?‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני פשוט מרגישה ש...‬
‫בכל פעם שחלק אחד בחיים מסתדר, ‬
‫חלק אחר נופל מהשמיים, ‬ ‫ואני לא יודעת מה המקום שלו, ואני...‬
‫את יודעת, אני לא יודעת איך לעשות הכול.‬
‫ואני רוצה לעשות הכול.‬
‫זה קשור לחזרה ללימודים?‬
‫כן. כלומר, חלקית.‬ ‫אבל אני באמת חושבת שזה לא רעיון רע.‬
‫אני מבינה לגמרי את הטיעון שלך.‬
‫אבל כשאני חושבת על חיי בשנים הבאות, ‬
‫יש כל כך הרבה...‬
‫דברים שונים שאני רוצה לעשות...‬
‫ואני לא יודעת איך אני אמורה‬ ‫להחליט במה לבחור...‬
‫כרגע.‬
‫את יודעת, לסבתא שלך היה פתגם קבוע.‬
‫זה הדבר היחיד שהיא אמרה לי בספרדית.‬
‫זה היה...‬
‫"הובו מאס טיימפו קה וידה."‬ ‫-"הובו מאס"?‬
‫אין דבר כזה.‬ ‫-טעיתי בזמנים?‬
‫ "האי מאס."‬
‫ "האי מאס", כן.‬
‫זה אומר, ‬
‫ "יש יותר זמן מאשר חיים" .‬
‫הזמן לא נגמר, אבל החיים נגמרים.‬
‫ויום אחד אני כבר לא אהיה כאן, ‬ ‫ויום אחד כבר את לא תהיי כאן, ‬
‫אז מה את רוצה ברגע זה?‬
‫כן.‬
‫מה יגרום לך להרגיש מסופקת ברגע זה?‬
‫אני מנסה לבסס את הבחירות שלי על זה, ‬
‫אבל זה לא תמיד אפשרי.‬
‫כן.‬
‫זה קשור לספר שלך?‬
‫הספר מת.‬
‫מישהי כבר כתבה משהו דומה.‬
‫איך זה אפשרי?‬ ‫-אני יודעת!‬
‫זה היה ייחודי רק לך.‬
‫אני מניחה שבשנת 2012‬
‫"דומה" שווה ל"זהה".‬
‫אני לא יודעת.‬
‫קראת אותו?‬
‫לא הספקתי לומר לך, כי כעסת עליי בזמנו, ‬
‫אבל כן, קראתי אותו.‬
‫והוא היה יפהפה.‬
‫והרגשתי...‬
‫שהוא היה משמעותי.‬
‫שוב טעיתי בזמנים.‬
‫הוא משמעותי.‬
‫הוא עדיין קיים.‬
‫מה השעה?‬
‫כמעט חמש, נראה לי.‬
‫למה את בכלל עושה את כל זה?‬
‫- סם: תפגשי אותי בבית שלנו? -‬
‫סם?‬
‫"ביום מן הימים‬
‫נבנה בית על ראש גבעה‬
‫את ואני‬
‫נוצץ וחדש‬
‫קוטג' ששניים יכולים למלא‬
‫ונהיה מרוצים כשיקראו לנו‬
‫'האנשים שגרים על הגבעה'‬
‫ביום מן הימים‬
‫אולי נוסיף הרחבה או שתיים‬
‫דבר או שניים‬
‫דברים ישתנו‬
‫כמו בכל משפחה‬
‫אבל תמיד יקראו לנו‬
‫'האנשים שגרים על הגבעה'‬
‫המרפסת שלנו תשקיף‬
‫על כרי דשא מוריקים‬
‫נוף שמשתוקק שיראו אותו..."‬
‫איפה הוא?‬ ‫-בבית המשחקים בחצר האחורית.‬
‫תודה שהתקשרת אלינו.‬
‫ "וכשהילדים יגדלו ויעזבו אותנו..."‬
‫שבע, שמונה, תשע, עשר.‬
‫"נשב ונשקיף על אותו הנוף‬
‫רק שנינו‬
‫נלי וסם‬
‫שפעם היו ג'ק וג'יל‬
‫האנשים שאוהבים שקוראים להם‬
‫כמו שתמיד קראו להם‬
‫'האנשים שגרים על הגבעה'"‬
‫אחת עשרה, שתים עשרה, שלוש עשרה, ‬
‫ארבע עשרה, חמש עשרה, שש עשרה...‬
‫באר.‬
‫איך הגעת הנה?‬
‫אני סופר, אבל זה לא עובד.‬
‫אני לא מרגיש טוב יותר. חזרתי הביתה...‬
‫ואני לא מרגיש טוב יותר.‬
‫אני יודע.‬
‫לא, אתה לא יודע.‬
‫ילדון, אני יודע.‬
‫שבע, שמונה, ‬
‫תשע...‬ ‫-תשע, עשר, ‬
‫אחת עשרה, ‬
‫שתים עשרה...‬ ‫-למה אתה סופר איתי?‬
‫כי הבן שלי ברח מהבית.‬
‫וזה היה מפחיד מאוד.‬
‫ופחדתי שהוא נפצע.‬
‫אז הייתי נסער.‬
‫גם סבתא.‬
‫היינו נסערים מאוד.‬
‫אז אולי, אם כולנו נספור, ‬
‫זה יעזור.‬
‫חזרתי הביתה. לא ברחתי מהבית.‬
‫אבל אנחנו כבר לא גרים כאן.‬
‫אימא עדיין גרה כאן.‬
‫אמרת שאימא תמיד תהיה כאן בשבילנו, ‬
‫אבל אני כבר לא רואה אותה.‬
‫אני אפילו לא זוכר את נעילת הזרת.‬
‫אתה יודע, היא החזיקה לי את היד‬
‫ונעלה אותה עם הזרת שלה.‬
‫הנה.‬
‫ככה?‬
‫בוא הנה.‬
‫חזרתי הביתה וניסיתי להיזכר...‬
‫אבל אני לא מצליח.‬
‫אני אפילו לא זוכר איך היא נשמעה.‬
‫למה אני לא זוכר?‬
‫היי, ילדון. באר.‬
‫תקשיב, אתה לא צריך לזכור איך היא נראתה‬ ‫או איך היא נשמעה כדי לזכור אותה.‬
‫פשוט תזכור איך היא גורמת לך להרגיש.‬
‫כי זה לא נעלם. זה רק הולך וגדל.‬
‫אלוהים! מה אתה עושה?‬ ‫-ביום מן הימים.‬
‫אני יודע על הצעת העבודה.‬
‫אני יודעת. התכוונתי לספר לך.‬
‫אולי.‬
‫למה שתדחי אותה?‬
‫כי היא בצד השני של המדינה, השכר אפסי, ‬
‫נצטרך לחגוג את חג המולד בנפרד, ‬
‫אני בהיריון, ‬
‫אפילו לא אקבל קרדיט על האיורים.‬
‫תסתכל סביבך, מותק. תראה אותנו.‬
‫תראה מה אנחנו בונים.‬
‫אני לא רוצה לפספס כלום.‬ ‫-אני לא הולך לשום מקום.‬
‫וזה רק בית.‬
‫הוא יישאר כאן, אבל ההזדמנות הזאת...‬
‫כן, אבל חייבים לבחור בחיים.‬ ‫אי אפשר לקבל הכול.‬
‫לא, אי אפשר, אבל...‬
‫עדיין צריך מספיק.‬
‫אנחנו רק צריכים מספיק.‬
‫במקום שהחלומות שלנו ימותו‬
‫כמו החלומות של ההורים שלנו, ‬ ‫כי הם ניסו לעשות יותר מדי בבת אחת, ‬
‫אולי ננסה לעשות רק את מה שמספיק לנו?‬
‫את יודעת, נחליט מה אפשרי‬ ‫וננסה להשיג את זה בכל כוחנו.‬
‫אבל נחיה בערים שונות, במציאות שונה.‬
‫לא, באותה מציאות.‬
‫פשוט נעשה את זה בתורות.‬
‫אני חולמת קצת, אתה מחכה.‬ ‫-אני חולם קצת, את מחכה.‬
‫אקח את העבודה בקונסרבטוריון.‬
‫אחסוך כסף, ואנחנו נשיג את הבית הזה...‬
‫ביום מן הימים.‬
‫זה פשוט יהיה...‬
‫חלום לזמן מה, את יודעת? חלום משותף.‬
‫אנחנו צריכים רק מספיק כדי להיות מאושרים.‬
‫ואל, את ואני...‬
‫זה מספיק לנו.‬
‫דיון המשמורת יתחדש מחר.‬
‫הפעם אנט תישאר עם בארי במשרד של ג'ואנה.‬
‫בסדר.‬
‫מרגו, זה לא יכול להימשך ככה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך לריב‬ ‫כדי להוכיח מי מאיתנו טוב יותר, ‬
‫כשהמציאות היא ש...‬
‫הוא זקוק לשנינו.‬
‫איך זה ייראה?‬
‫שנינו נוותר על הזדמנויות, ‬ ‫משמורת משותפת, שני בתי ספר, ‬
‫אתה תכעס על מה שאני מעניקה לו‬ ‫ואני אכעס על מה שאתה לא מעניק?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אולי נפסיק לחשוב שאנחנו חייבים לבחור.‬
‫פשוט נשתף פעולה עד שנמצא פתרון?‬
‫אני זקוק לעזרתך.‬
‫סליחה שלקח לי כל כך הרבה זמן לומר זאת.‬
‫ואני זקוקה לעזרתך.‬
‫כי אתה יכול לתת לו דברים שאני לא יכולה, ‬
‫ו...‬
‫כי אני מתגעגעת אליה כל כך.‬
‫אולי תבוא איתנו הביתה הלילה?‬
‫נגבש תוכנית‬ ‫ונציג אותה לשירותי הרווחה בבוקר, ‬
‫ואם עורכי הדין שלי יסכימו, אולי...‬
‫אולי זו תהיה התחלה.‬
‫פעם חשבתי על איך כל שיר הוא שיר אהבה.‬
‫אבל כבר לא.‬
‫עכשיו אני חושב רק על הסיבה.‬
‫כולם באמת שירי אהבה.‬ ‫גם אם תבחרו שירים באקראי, ‬
‫כל אחד ואחד מהם יעסוק בסוג כלשהי של אהבה, ‬
‫אבל מה הסיבה?‬
‫למה כולנו תמיד שרים על אהבה‬
‫בכל גלגוליה השונים?‬
‫האם אנחנו רומנטיקנים חסרי תקנה?‬
‫האם אנחנו חסרי דמיון?‬
‫האם אנחנו אובססיביים?‬
‫או שהסיבה היא פשוט שאיש לא מנגן‬ ‫בפסנתר או בגיטרה כדי להרגיש?‬
‫אנחנו מנגנים כי אנחנו מוצפים ברגשות, ‬ ‫ואנחנו חייבים לבטא אותם בדרך היחידה שאפשר.‬
‫תכתוב את השירים שלך.‬
‫ההרגשה הזאת משותפת לכולנו, ‬
‫צעירים וזקנים, עשירים ועניים.‬
‫אנחנו נראים שונה, ‬ ‫אנחנו מדברים בשפות שונות, ‬
‫אנחנו חווים את אותו רגע בדרכים שונות.‬
‫אבל כולנו אוהבים, ‬
‫כל אחד ואחד מאיתנו, ‬
‫ואנחנו אהובים.‬
‫השאלה אינה איך כל שיר הוא שיר אהבה, ‬
‫אלא מדוע.‬
‫כי ללא אהבה, ‬
‫על מה נשאר לנו לשיר?‬
‫זה כל מה שחשוב.‬
‫זה כל מה שיש.‬
‫ביי, ילדון. תתנהג יפה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫תבלה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫אני כבר לא זקוק לו.‬
‫- מזלך עומד להשתנות -‬
‫יש לי הרגשה מטורפת של דז'ה וו.‬
‫אולי אני פשוט עצובה כי אתה עוזב.‬ ‫-אני אחזור.‬
‫אני מקבל את הבחור הזה לכל חודש מרץ.‬
‫ואני אטפל בו היטב עד אז.‬
‫אז תשירו.‬
‫תשירו כי אתם עצובים, ‬ ‫תשירו כי אתם מאושרים, תשירו באמונה, ‬
‫אבל תשירו.‬
‫תפתחו את הפה ותנו לשיר שלכם לצאת.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫בסדר.‬
‫ביי, חבר'ה.‬ ‫-ביי.‬
‫כי לכל אחד מאיתנו יש פסקול.‬
‫הוא ייחודי לנו כמו טביעות האצבע שלנו, ‬
‫הוא מגדיר אותנו, ‬
‫והוא מספר את הסיפור של כל מה שאהבנו...‬
‫ואיבדנו...‬
‫ואנחנו מקווים לאהוב שוב.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. אתה צודק בהחלט, ‬
‫לכולם יש פסקול משלהם.‬
‫כן.‬ ‫-אז מה הפסקול שלך?‬
‫כלומר... אני לא רוצה לבזבז את הזמן שלך.‬
‫תבזבז את הזמן שלי! בשביל זה אתה פה.‬
‫איך אחרת נכיר זה את זה?‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב.‬ ‫-נגן לי משהו.‬
‫אבל כשאתה מנגן, אני חייבת להבין‬ ‫מה המשמעות של כל שיר עבורך.‬
‫בסדר.‬
‫ממה להתחיל?‬
‫מהשיר הראשון.‬
‫בסדר.‬
‫יש לו שם?‬
‫כן.‬
‫ "נלי וסם" .‬
‫בסדר.‬
‫תנגן.‬